Zašto svijet više pogađa Pariz, nego stradanja u Bejrutu?
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2015/11/750x500/20151117220720_197352.jpg)
Najsmrtonosniji napadi u Francuskoj još od Drugog svjetskog rata potresli su svijet.
Širom svijeta se preko društvenih mreža i u medijima šalju poruke solidarnosti, tuge, saosjećanja i bijesa zbog onoga što se u petak dogodilo u Parizu. Međutim, postoje i glasovi koji se bune zbog toga što žrtvama bombardovanja u Bejrutu koje se dogodilo samo dva dana prije masakra u Parizu nije posvećena gotovo nikakva pažnja.
"Kad je moj narod umirao, nijedna zemlja nije obasjala svoje znamenitosti u bojama Libana", napisala je doktorka iz Bejruta Eli Vares u svom blogu.
To je tačno. Kada pogledate prosečan "zid" na Fejsbuku, primjetićete da većina ljudi uopšte nije ni znala za napad na Bejrut u kom je Islamska država ubila više od 40 ljudi i povredila više od 239. Još manje pažnje u medijima i javnosti posvećeno je bombardovanju tokom jedne sahrane u Bagdadu u petak na kojoj je poginulo 18 ljudi.
U jeku jezivih terorističih napada, ljudi iz Libana se pitaju: Gdje su naše zastave? Gdje je solidarnost s našim bolom?
Ipak, psiholozi imaju objašnjenje za takvo naizgled licemjerno ponašanje ljudi.
Prema riječima psihologa Eme Sepele sa Univerziteta Stenford, javlja se "jaz empatije" zato što je sasvim prirodno da više saosjećamo s ljudima s kojima imamo nešto zajedničko.
"Istraživanja pokazuju da osjećamo više empatije za ljude koje smatramo sličnim sebi", kaže Ema Sepele. "Mnogi ljudi putovali su u Pariz i mogu da se zamisle u koncertnoj dvorani u petak uveče. Postoji mnogo razloga zbog kojih možemo da se poistovećujemo s tim ljudima. Osjećamo da između njih i nas ima mnogo više sličnosti, nego između nas i stanovnika Bejruta."
Još jedan faktor koji je uticao na "nijem" odnos svijeta prema nesrećama u Bejrutu i Bagdadu, je prema mišljenju psihologa Dejvida Roperka, "statistička otupjelost". Ovaj fenomen odnosi se na tendenciju da ljude više dotiču problemi pojedinaca, nego problemi mnoštva bezimenih ljudi.
Istraživanja su pokazala, na primer, da bi ljudi prije donirali 10 evra da spasu jedno dijete, nego četiri da spasu osmoro.
Ljudi su prestali da budu osjetljivi na nesreće na Bliskom istoku, jer su one već dugo godina gotovo svakodnevica, uprkos činjenici da je nedavno bombardovanje u Bejrutu predstavljalo najsmrtonosniji teroristički napad, još od kako se građanski rat u toj državi okončao pre 25 godina.
To objašnjava i zašto ljudi toliko brinu o stanovnicima Pariza, a da ih relativno ne zanima ogroman broj žrtava tokom migracija izbjeglica iz Sirije.
"Između jednog čovjeka kom vidimo lice i ogromnih, ali apstraktnih brojeva, brojevi neće imati prednost. Oni nemaju emocionalnu moć", objašnjava Ropejk. "Jedna smrt će uvijek da nas pogodi mnogo više od smrti više od jednog miliona. To je fundamentalni nedostatak naše ljudskosti."
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici i Twitter nalogu.