Bolničar je nekada bio sve u selu
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2008/05/750x500/20080511124946.jpg)
PEDESETIH godina prošlog vijeka u selu su glavne ličnosti bile milicioner, šumar, poreznik i bolničar.
Bili su to ljudi koji su bili usko vezani za život seljaka i njihove sudbine, od kojih se ljudi pribojavali ali ih poštovali i dočekivali sa uvažavanjem.
Jedno od zanimanja koje je bilo usko vezano za život tadašnjeg siromašnog seljaka bio je medicinski radnik u područnoj ambulanti Doma zdravlja iz Višegrada, koga su ljudi zvali kratko i jednostavno - bolničar.
Stanimir Šimšić je skoro cijeli radni vijek proveo kao medicinski radnik i to u ambulanti u centru mjesne zajednice Dobrun.
- Počeo sam kao higijeničar. Tadašnje vlasti su preduzele niz akcija na prosvjećivanju seljaka, koji su iscrpljeni ratom i neimaštinom živjeli teško, a često u bijedi i siromaštvu - priča Stanimir.
Stanimirov zadatak je bio da ode u selo, pronađe odbornika i krene u obilazak domaćinstava.
- Mnogi seljaci su živjeli tada na spratu kuće, a u njenom podrumu su držali ovce, krave pa čak i konje. Objašnjavali smo domaćinima da je to nehigijenski, nezdravo za ljude i "zamolili" ih da isele stoku iz kuće. Vlast se morala poštovati i slušati pa su domaćini onda pravili štale od pruća i blata i u njih zatvarali svoju stoku - priča Stanimir.
Stari bolničar se prisjeća da su tada ljudi bolovali od raznih bolesti, a najčešće od tuberkuloze. U bolnici u Višegradu bilo je i odjeljenje za "tuberane". Medicinska pomoć rijetko je tražena jer su stariji seljaci "više voljeli da umru na kućnom pragu nego da se "potucaju" po bolnicama".
Stanimir priča da je u centru Dobruna bio mali zanatski centar u kome su bile pekarska, opančarska, šnajderska i brijačka radnja i na kraju mjesna ambulanta.
- Sa zanatlijama sam živio kao sa braćom. Kad bi nam pekar dao ujutro vruć hljeb dijelili smo ga na ravne časti, jer se on mogao kupiti samo u svečarskim prilikama a kući se jela kukuruza, a u dane praznika pšenični hljeb - prisjeća se Stanimir.
Bolničar je rano dolazio u ambulantu i ljeti i zimi ložio vatru u furuni za sterilizaciju instrumenata, a onda ga je u toku dana čekalo od 50 do stotinu pacijenata posebno kad je iz Višegrada dolazio doktor Kondurović.
- Bolničar ti je tada bio sve i svja u selu - tvrdi ovaj penzioner.
Po nalogu ljekara bolničar je morao ići i do najudaljenijih sela da pacijentima "da injekciju", ali i na intervencije druge vrste kao što su previjanja, čišćenja rana i njege preloma.
Prije tridesetak godina u Dobrunu je izgrađena nova ambulanta sa stanom za ljekara. Ljekar se, nikada u njega nije uselio, a i dalje jednom sedmično dolazi da pregleda pacijente.
- Tu sam završio karijeru medicinskog radnika. Žao mi je kad prošetam do ambulante i vidim dva-tri pacijenta kako čekaju na pregled. Nema naroda, a i oni bolesni idu automobilom do Višegrada posebno otkako je uvedena porodična medicina. Selo lagano umire - vajka se Stanimir.
Ubijanje dosade
Bivši bolničar, a sad penzioner sa 300 maraka primanja u dokolici pravi vile grablje, držalice za sjekire i kosišta. Kaže, zanimljivo mu je, a i da ubije dosadu i prekrati dan.
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici i Twitter nalogu.