Sjećanje na kovačku vatru porodice Đurić iz Višegrada još plamti
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2017/03/750x500/20170328231822_233099.jpg)
Višegrad - Pravog, profesionalnog kovača i potkivača višegradska opština nema još od 1987. godine, otkako je svoj teški kovački čekić zauvijek ostavio Lazar Đurić iz sela Loznice.
Lazarevi potomci do danas su sačuvali uspomenu na djeda i pradjeda, ostavivši i sačuvavši netaknutu nekada čuvenu kovačnicu i sve što se u njoj nalazilo.
Na tavanu ove čađave građevine, pred kojom je prije tri decenije od ranih jutarnjih časova vrilo kao u košnici, pronađena je i tabla sa firmom "Kovač i potkivač" Lazar Đurić.
I dok njegov praunuk, četvorogodišnji Đorđe, metlom skida prašinu i paučinu sa table, unuk Slaviša priča o svom djedu.
- Selo je tada bilo nezamislivo bez dobrog kovača. Pod njegovim čekićem iskovan je sav alat za seljake, zatim plugovi, ralice, lanci, klinovi za cijepanje stabala, a posebno potkovice za konje i volove - priča Slaviša Đurić.
On, stojeći pred djedinom radnjom, priča da su mušterije bile iz čitave regije, pa čak i iz Žepe, jer je vješti i vrijedni kovač ljetnim i zimskim potkovicama snabdijevao više od 70 pari volova iz župskih sela.
- Ne samo da je pravio "obuću" za konje i volove, on je kao potkivač i potkivao ove životinje. Seljaci su sa stokom dolazili i u četiri sata ujutro pred kovačiju da bi prije došli na red, ložili pred njom vatru da se ogriju i vikali "Ustaj, Lazare, stigle mušterije" - dodaje Đurić.
Poslije Lazara zanat je neko vrijeme nastavio njegov sin, ali je odustao od ovog teškog posla. Unuci, koji su ponosni na svog djeda, izabrali su druga zanimanja, tako da niko nije naslijedio kovačnicu i posao u njoj.
U polumraku stare radionice na majstora Lazara podsjeća veliki kovački nakovanj i ogroman mijeh za raspaljivanje ognja u ćumuru. Tu su i razne vrste čekića, kliješta i posude za kaljenje alatki, kao i velika ručna bušilica, čudo tehnike toga vremena.
U Đurića kući, koja se nalazi pored radnje, kažu da svi domaćini u selu znaju gdje je ključ od nekadašnje kovačke radionice, pa kad kome zatreba da nešto iskuje, popravi ili napravi, može to slobodno da učini.
- I to je uspomena na dobrog "đeda Lazara" - vele nasljednici.
Izumiranje zanata
Kovačkom zanatu u cijeloj Republici Srpskoj prijeti izumiranje. Ovaj zahtjevan i opasan posao potisnule su nove tehnologije, koje proizvode brže i u većim količinama. Kovači su nekada bili ugledni i dobro su zarađivali, dok danas mladi bježe od ovog i drugih starih zanata.
Stariji mještani pričaju da su kovačnice nekada bile najživopisnije mjesto u selu, gdje su se sastajali domaćini, popravljali alatke, potkivali stoku, uz nezaobilaznu "čašicu" razgovora.
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici i Twitter nalogu.