Истина о насиљу: Како заштитити своје дијете прије него буде прекасно
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2024/08/750x500/20240829143313_539354.jpg)
Гледати своје дијете како пролази кроз физичку или емоционалну бол изазвану насиљем или "cyberbullying-ом" може бити срцепарајуће.
Многи родитељи нису сигурни одакле да почну у заштити своје дјеце од насиља или нису свјесни да ли су њихова дјеца жртве, посматрачи или чак починиоци штетних понашања.
У овом тексту ћемо вам пружити корисне савјете о томе како препознати, спријечити и носити се с насиљем.
Шта је насиље?
Насиље је препознатљиво по три карактеристике: намјера, понављање и моћ.
Особа која малтретира има намјеру да нанесе бол, било физичком силом или штетним ријечима и понашањем, и то ради више пута.
Физичко насиље је чешће код дјечака, док су дјевојчице склоније психолошком насиљу.
Дјеца која су најрањивија суочавају се с већим ризиком од насиља. То су често дјеца из маргинализованих заједница, сиромашних породица, дјеца с различитим родним идентитетима, дјеца с инвалидитетом или дјеца мигранти и избјеглице.
Насиље се може догодити и лицем у лице, али и онлајн, гдје може оставити трајне посљедице.
Зашто је важно интервенисати ако ваше дијете трпи насиље?
Насиље може имати дуготрајне посљедице на дјецу, укључујући емоционалне и менталне проблеме попут депресије и анксиозности, што може довести до злоупотребе супстанци и пада у школи.
Cyberbullying може допријети до жртве било гдје и било када, стварајући дубоку штету јер може брзо досегнути широку публику и оставити трајни траг онлајн.
Како спријечити насиље?
1. Образујте своју дјецу о насиљу: Што више знају о насиљу, лакше ће га препознати, било да се дешава њима или некоме другоме.
2. Разговарајте отворено и често с дјецом: Што више разговарате о насиљу, дјеца ће се осјећати угодније да вам кажу ако га примијете или доживе.
3. Помозите свом дјетету да буде позитиван узор: Учите их да буду инклузивни, љубазни и да подрже вршњаке у ситуацијама насиља.
4. Изградите самопоуздање код дјеце: Упишите их у активности које воле и гдје могу стећи пријатеље са сличним интересима.
5. Будите узор: Покажите им како третирати друге с поштовањем, укључујући и онлине понашање.
6. Будите дио њиховог онлине искуства: Упознајте се с платформама које користе, упозорите их на ризике и објасните повезаност онлине и оффлине свијета.
Знакови насиља на које треба обратити пажњу
Ако нисте сигурни да ли је ваше дијете жртва насиља, обратите пажњу на емоционално стање вашег дјетета.
Неки знакови укључују:
- Физичке озљеде попут необјашњивих модрица или огреботина
- Страх од одласка у школу или избјегавање школских активности
- Анксиозност, нервоза или претјерана опрезност
- Нагли губитак пријатеља или избјегавање друштвених ситуација
- Губитак или уништење личних ствари
- Слаба академска успјешност
- Проблеми са спавањем или ноћне море
Шта учинити ако је ваше дијете жртва насиља?
1. Слушајте их смирено и отворено: Фокусирајте се на то да их чујете и подржите, а не на тражење узрока насиља или рјешавање проблема одмах.
2. Пружите им подршку: Реците им да им вјерујете, да није њихова кривица и да ћете заједно пронаћи рјешење.
3. Разговарајте с наставником или школом: Не морате се суочити с насиљем сами. Питајте школу да ли има политику о насиљу или кодекс понашања.
Шта ако је ваше дијете малтретирало друго дијете?
Ако сумњате да ваше дијете малтретира друге, важно је разумјети разлоге иза њиховог понашања.
Дјеца која врше насиље можда желе да се уклопе, траже пажњу или се носе с властитим проблемима.
1. Комуницирајте: Разумијевање зашто ваше дијете поступа тако помоћи ће вам да их подржите.
2. Радите на здравим начинима суочавања: Помажите им да развију конструктивне начине реаговања у ситуацијама које их фрустрирају.
3. Дајте посљедице и прилике за поправак: Ограничите активности које подстичу насиље и охрабрите их да се извине вршњацима.
Насиље је озбиљан проблем, али са правим приступом и подршком, могуће га је зауставити.
Отворена комуникација и укљученост родитеља кључни су за заштиту дјеце и изградњу сигурног окружења за њихово одрастање.
Аутор текста је специјалиста психијатрије
Пратите нас на нашој Фејсбук и Инстаграм страници и Твитер налогу.