У Врднику су почивале кости Лазареве
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2009/07/750x500/20090710165816.jpg)
Кад човјек из тепсије сремске равнице крене уз липике, храстовике и багремике Фрушке горе помисли да је нека невидљива сила из неких непознатих висина спустила тежак набубрели зелени тепих на њу да разбије једноличност предјела које красе њиве обиљежене покојим усамљеним дрветом које се спаруши на јулској суши.
Фрушка гора је тако постала свјетионик у равници, на сасушеном дну некадашњег Панонског мора, свјетионик и путоказ, плућна крила градовима и селима око ње поређаним.
A кад се, урони у њене шуме и дубине, родом отежале воћњаке и пчелињаке, из шумарака, са пропланака, скривених дубодолина и заладака, као бисери на њежном дјевојачком длану бљесну фрушкогорски манастири.
Са мирисом липиног цвата, који крепи и опија, снагом и милином напаја чула у тајанственој тишини, коју једино ремети цвркут птица и побожна звоњава звона са десетина звоника, лелуја и дах светогорског тамјана.
На простору од 50 километара дужине и десет ширине на плећима планине угнијездило се 16 манастирских здања, кажу да их је било и 35, која су проглашена изузетним културним добрима Републике Србије.
A кад се са седла Фрушке горе, путем који вијуга кроз шумарке скоро спусти у море равнице према Иришком венцу, у близини пута, у сјенци стабала стољетних липа, засвијетле зидови и звоници манастира Врдник.
Кроз капију вјерници и туристи улазе ћутке, побожно, скрушено упијајући снагу која зрачи из сваког дијела порте и унутрашњости цркве.
На мјесту ове велике православне светиње налазио се манастир посвећен светом Јовану Крститељу а први писани тргови су из 1589. године када је у њему писан један минеј.
Кад су избјегли монаси из манастира Раванице 1697. године они су обновили запуштен манастир и његове конаке и у њега положили мошти кнеза Лазара и светињу су посветили Вазнесењу Господњем.
Од тада се и ова светиња назива и Фрушкогорска Раваница. У историјским читанкама забиљежено је да је градња новог манастирског здања завршена 1811. године и да су мошти кнеза Лазара, на Видовдан, пренесене у њу а на свечаност је митрополит карловачки Стефан Стратимировић стигао у парадној кочији са запрегом од шест бијелих коња. Кочија се и данас чува у Музеју Војводине.
- Само један део моштију Светог кнеза Лазара Хребељановића сад се налазе у старом позлаћеном ковчегу испред олтара као и један комадић његове хаљине. У другом мањем ковчегу су мошти свете Aнастасије мученице, светице из трећег века нове ере - каже монахиња Aнгелина.
Записано је, а то причају и монахиње манастира Врдника, да се у манастирској ризници чувала хаљина кнеза Лазара, покров од црвене свиле за његово лице на коме је монахиња Јефимија 1399. године извезла златном жицом "Похвалу кнезу Лазару", као и друге црквене драгоцјености.
- Иако је црквена слава посвећена Вазнесењу Господњем овде се, као национални празник слави и Видовдан. То је дан кад реке верника дођу у манастир да, у молитви и тишини одају пошту кнезу Лазару и косовским јунацима. Све ово што видите око манастирске порте, до пута, поред насеља Врдник, ови воћњаци и ливаде буду преплављени народом - каже монахиња Aнгелина.
У љетопису Врдника забиљежено је да се баш овдје на Видовдан одржавао и сплет српских "Сокола".
Један од ходочасника фрушкогорским манастирима је и Милош Мирковић из Крагујевца који је са ранцем на леђима стигао и у Врдник.
- Сваке године одвојим пет дана од одмора и дођем на Фрушку гору. Пјешице обиђем све манастире, а то није ни напорно, јер плућа ишчистим свјежим ваздухом, оснажим тијело и напојим душу духовношћу која избија из ових светиња - каже Милош.
Забиљежено је да је био занимљив иконостас старе, сад срушене цркве, као и њене иконе.
Иконостас старе цркве радио је Павле Симић а иконе на њему сликао је у зоографском стилу Станоје Поповић 1743. године. Монах, сликар Aмвросије Јанковић насликао је у трпезарији композицију "Косовски бој" а преко ове слике своју верзију је урадио Петар Чортановић на којој су се видјели и чланови породице кнеза Лазара. Чак је био насликан и лик Милоша Обилића са ореолом као код светитеља.
У манастирској порти налази се и биста пјесникиње Милице Стојадиновић Српкиње, Врдничке виле, како су је звали њени савременици. Кажу да је била изузетно лијепа, познавала се са Вуком, Његошем и осталим знаменитим личностима њеног времена а учествовала је као борац у српско-мађарском рату.
Врдник је један од највећих фрушкогорских манастира а некад је био и најбогатији, јер је имао велике земљишне посједе. Једина је светиња од фрушкогорске Свете горе која се налази у насељеном мјесту Врднику, које је било познато и по руднику угља.
У близини манастира, на бријегу, се налази и чувена Врдничка кула која се у историјским изворима помиње 1315. године. Приликом истраживања овог локалитета пронађени су предмети из доба римског цара Проба (276-282) који је управљао дијелом царства из Сирмијума.
Вјерници
Монахиње причају да многи вјерници, ако стигну увече пред манастир, који се послије вечерње службе затвара, преноће испред његове капије да би и ујутру присуствовали јутрењу.
- Често нам се, последњих година, јављају млади људи који желе да проведу неколико дана у манастирским конацима где нам помажу у обављању свакодневних послова, посте и моле се Богу и како сами говоре на одласку "одлазе одавде духовно снажни и препорођени", кажу монахиње манастира Врдник.
Пратите нас на нашој Фејсбук и Инстаграм страници и Твитер налогу.