Навршава се 30 година од етничког чишћења Срба из 26 села Пожешке котлине
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2021/10/750x500/20211028111032_383155.jpg)
БЕОГРАД- Навршава се 30 година од етничког чишћења Срба из 26 села Пожешке котлине у Хрватској, од којих су 23 потпуно уништена, по писаној наредби државног органа, првој и јединој у Европи послије Другог свјетског рата, за шта нико није процесуиран ни пред међународним, ни пред домаћим судовима.
Тачно у подне 29. октобра 1991. године припадници цивилне заштите и полиције Хрватске почели су спроводити државну наредбу о евакуацији свих мјештана из 26 села, са искључиво или претежно српским становништвом, смјештених у Пожешкој котлини, подно Папука и Псуња, коју је дан раније донио Кризни штаб општине Славонска Пожега, саопштено је из Документационо-информативног центра "Веритас".
Према писаној наредби, коју је потписао Анте Багарић у својству предсједника кризног штаба, која је дан раније постављена на јавним мјестима, евакуација се спроводи "с циљем заштите њихових живота".
У наредби је писало да се "спроводи и ради омогућавања успијешније одбране одбрамбених положаја хрватских снага", а "Веритас" подсјећа да је евакуацију требало спровести у року од 48 часова из села у којима је, према попису становништва из 1991. године, живјело 2.120 лица.
Већина становника прозваних села одазвала се наредби и напустила куће, од којих неки уточиште налазе код рођака у оближњим селима, а мањи број у хрватским селима означеним као рејони прикупљања.
Иако је становништву приликом евакуације обећано да ће, када се врате, наћи све како су и оставили, одмах по њиховом одласку почело је систематско паљење и минирање српских кућа с очитим циљем да се прикрију трагови пљачке и да се становници напуштених села више никада не врате.
Одређен број старијих људи, који није хтио или могао, усљед старости и болести, да напусти своја села, страдао је приликом систематског паљења и минирања њихових кућа.
Да би се хрватској и међународној јавности "објаснило" зашто су опљачкана и запаљена српска села, у јавност је пуштена теза да су то урадили сами Срби приликом повлачења како то не би пало у хрватске руке.
Видјевши шта се десило са њиховим имањима, у страху за сопствене животе, већина Срба из евакуисаних села креће за БиХ, која у то вријеме још није била обухваћена ратом, одакле настављају пут за Србију или Источну Славонију, коју су контролисали тамошњи Срби.
Мањи број уточиште налази у српским селима Горњи Врховци, Вучјак Чечавски и Шњегавић, која су одбила наредбу о евакуацији, и у којима су формиране јединице Територијалне одбране, организујући сеоске страже и одбрану својих села.
У зору 10. децембра 1991. године јединице Хрватске војске из састава 121. бригаде из Нове Градишке и 123. бригаде из Славонске Пожеге почињу напад на "непокорна" српска села, која падају без отпора, а становништво се, заједно са припадницима Територијалне одбране, повлачи према БиХ.
У чишћењу "непокорних" села, укључујући и неколико сусједних, према "Веритасовим" и даље непотпуним подацима, убијено је 71 лице српске националности, од којих су 42 старија од 60 година, међу њима и 33 жене.
Након што је народ исељен, у тим селима су припадници Хрватске војске опљачкали, минирали и попалили 616 стамбених и 590 привредних објеката, док су без кућа остала 1.492 лица.
У саопштењу се напомиње да је у децембру 2000. године из једне масовне гробнице у селу Шњегавић ексхумирано 13 посмртних остатака, од којих је до сада 11 идентификовано као житељи Шњегавића и Вучјака Чечавског.
Од свих жртава, породице су, подсјећа "Веритас", до сада пронашле, идентификовале и сахраниле тек 26 посмртних остатака, док је на списку несталих још 45 особа.
Пратите нас на нашој Фејсбук и Инстаграм страници и Твитер налогу.