Улица дјечије радости на Петрићевцу
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2016/09/750x500/20160921112602_218320.jpg)
Бањалука - Огранак улице Јовице Савиновића на Петрићевцу с разлогом носи назив Улица дјечије радости јер у 12 кућа на свега 200 метара, расте 40 дјеце.
Најмлађе има неколико мјесеци а најстарије 14 година.
- У нашој уличици има више дјеце него у скоро цијелој Мајевичкој улици која је дуга неколико километара. Осмијеси малишана, граја, лупање лоптом и другим играчкама прво је што ће дочекати свакога ко крочи у наш сокак. У њој у правом смислу као у пјесми Бранка Коцкице царује другарство. Брачни парови највише имају троје дјеце - каже мајка управо троје малишана, Бранка Периновић.
Пензионер Миленко Кременовић, који је у одсуству запослених родитеља дочекао новинарску екипу истиче да од два сина има шесторо унучади узраста од три до девет година и да сви живе у једној кући
- Дјеца школског узраста не искључују "малу рају" која тек што је проходала, већ се сви друже и брину једни о другима. Нас "не боли" тишина, нити нам је дјечија граја прегласна. Душу нам испуњава дјечији смијех и ова улица треба да има свој назив - најбогатија улица - додаје Кременовић.
Поред његове још једна кућа броји толико малишана, а мало која има мање од троје дјеце.
- Да вам је само видјети какви су рођендани у нашој улици. Спреми се пуно колача и слаткиша, праве се честитке и сви се посјећујемо. Слажемо се и функционишемо као породица - преноси Кременовић дио атмосфере из ове улице.
Немања, Жељка, Горана, Марија, Јована, Ана, Стево, Димитрије, Милица, Михајло, Лука... само су неки од малишана, које смо затекли у игри на улици. Остали малишани били су код куће или у школи. Другари нису заборавили да их спомену, па је набрајање потрајало док се није споменуло свих 40 имена.
Једанаестогодишњи Немања Дубравац, који је и током игре будним оком пратио своју једноипогодишњу сестру Јовану, каже да не може замислити дружење уколико велики број дјеце није на окупу.
- Највећа нам је жеља да имамо игралиште како не бисмо сметали комшијама испод прозора и како би максимално уживали у дружењу. На школско игралиште, не можемо јер мањим другарима родитељи не дозвољавају. Нама није занимљиво да идемо без њих јер се никад не раздвајамо - испричао је овај једанаестогодишњак.
Његова другарица Жељка каже да им је лопта омиљени реквизит за игру, те да компјутери и видео игрице њима нису интересантни.
- Поред фудбала честе игре су нам жмурка и ластиш, а волимо и барбике и друге играчке - описала је дјечије дружење Жељка.
Игралиште
Миленко Кременовић, каже да је жеља и старих и младих из овог огранка улице Јовице Савиновића, да дјеца добију игралиште.
- Надлежни би могли направити игралиште на парцели код куће број 127б. Ту има ливада коју косимо да би се дјеца играла а направили смо им и дрвене голове. Сви су добри и послушни па заслужују право игралиште - рекао је Кременовић.
Пратите нас на нашој Фејсбук и Инстаграм страници и Твитер налогу.