Године чекања
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2024/03/750x500/20240318213126_514418.jpg)
Године и године чекања довеле су до тога да смо потпуно отупјели на информацију да ћемо врло вјероватно ове седмице добити датум почетка преговора за приступање ЕУ. Осим пар екстатичних реакција из политичких кругова не види се претјерани ентузијазам у вези са тим.
А наш велики нобеловац и сам каже - “заробити човјека чекањем, то је најсигурнији начин владања њиме, то значи учинити га непокретним и безопасним.” Чекање је духовна и ментална кастрација, пасивни положај у којем зависиш од другога и у којем твоја воља постаје секундарна, гаси се и сљедствено томе помаже ширење колективне апатије.
И у доброј мјери ми то и јесмо постали - непокретно и безопасно друштво, друштво у којем су подјеле толико дубоке да је питање да ли је уопште могуће направити било какав помак напријед и ако да - по коју цијену. Ако на ове године чекања додамо и све оно што смо могли видјети у претходне двије, па и четири године, током короне и сада током кризе у Украјини, заиста је питање колико грађани уопште имају воље да се баве Европском унијом и да ли од ње имају икаква очекивања, јер је евроскептицизам на високом нивоу.
Нагли скок
Међутим, вриједи споменути неколико ствари како би се ситуација сагледала из једног ширег угла. Прије свега, и сама Фон дер Лајенова је казала како је “у ових годину дана направљено више помака ка ЕУ него у претходних 10” и поред тога што то донекле јесте тачно, али требало би видјети шта је разлог наглом скоку у процесу интеграција са ЕУ. Постоје два кључна разлога, први је одлазак СДА из система власти ФБиХ и заједничких институција, а други је политички тренутак у којем ЕУ има потребу да “поклопи” западни Балкан и уведе га још дубље у своју зону интереса, а то опет има корелацију са развојем догађаја у Украјини, гдје се очигледно назире пораз западне политике и дугорочан и мукотрпан процес изласка из тог сукоба, са тешким посљедицама.
Наиме, да се вратимо на први дио проблема, СДА је константно опструисала сваки напредак у процесу усаглашавања законодавног оквира БиХ са ЕУ и користила је то као повод да се развласте ентитети, а ојачају заједничке институције БиХ. Претпоставка да ће гомилањем институција и надлежности на нивоу БиХ бити више државе је глупа и бесмислена, али свакако добар мамац за унутрашње политичко тржиште међу бошњачким гласачима. То је наравно било неприхватљиво прије свега Републици Српској, а наравно и Хрватима чија би моћ заштите националних интереса у тим процесима значајно требало да се редукује. Због тога смо имали неколико криза, од апелације за Дан Републике па до условљавања формирања власти АНП-ом и томе слично.
У једном моменту, СДА је постала нефункционалан егзекутор воље западних партнера, будући да су правили више проблема него што су доносили користи и дошло је вријеме да буду замијењени кооперативнијим и функционалнијим снагама. Под менторством одређених амбасада окупили су широку коалицију прозападних странака из бошњачког политичког корпуса и направили фронт против СДА. Ово наравно говорим као неко ко долази из Бањалуке и да би боље разумјели и нашу позицију у цијелом процесу. Од смјене СДА ствари, са мањим или већим осцилацијама, иду напријед у смислу приближавања ЕУ. Свакако, вриједи рећи да су појединци из нове гарнитуре бошњачких странака наставили истим стазама као СДА када је у питању јавна реторика, али срећом немају довољно капацитета да ту јавну реторику претворе у конкретне политичке блокаде или кризе. Ту наравно мислим на Дениса Бећировића који је изненада открио површнију, али ништа мање радикалну верзију Алије Изетбеговића у себи и на Бењамину Карић, чија је политичка каријера један карикатуралан спој радикалног национализма и неограђанизма, аутентични сарајевски политички производ, који не може преживјети елементарну логичку провјеру будући да је контрадикторан сам себи.
Напредак
Међутим, да се не заваравамо много и да рационализујемо наша очекивања од почетка преговора са ЕУ, вриједи истаћи и неколико чињеница: Албанија, Црна Гора и Сјеверна Македонија јесу земље које су све чланице НАТО-а и имају власт која је у потпуности наслоњена на западне политике, чак и тамо гдје се то од њих не тражи и већ двије године немају скоро никакав напредак када је у питању приступ ЕУ. То су земље које имају много једноставније политичке системе, много мање сложених механизама које би требало ускладити и немају комплексну политичку и друштвену ситуацију као што је то случај у БиХ и, опет, напретка нема.
Међутим, постоји један фактор који би требало узети у обзир и који може одиграти улогу у убрзавању процеса приближавања ЕУ - а то је спољна криза и страх од развоја догађаја у Украјини. Због тога је могуће очекивати да ће администрација у Бриселу имати нешто блажи и флексибилнији приступ у наредним годинама и убрзати одређене процесе на западном Балкану, као што је преко ноћи у своје окриље примила Бугарску и Румунију.
За нас је веома битно пратити понашање Србије у цијелом процесу са једне стране и усаглашавати наше политике са Београдом, а са друге стране - још важније - са великом пажњом пратити сваки корак и старати се да надлежности Републике Српске остану неокрзнуте у својој суштини, иако сваки преговори подразумијевају одређене компромисе. Такође, мислим да можемо осигурати да ти компромиси могу бити такви да неће нарушити стабилност и снагу наших институција и положај Срба у БиХ. То што више нема СДА у власти не значи да нема политика које су они заступали. Дакле, ако напредак преговора са ЕУ значи развлашћивање Републике Српске, онда то за нас значи политичко, а сљедствено томе и национално, самоубиство. Ако, са друге стране, приступ ЕУ буде пратио темељне вриједности европског континента као што је парламентарна демократија, људска права и слобода и интегритет човјека и појединца у друштвеном и политичком систему, онда то значи нужан одлазак страних судија из Уставног суда и гашење институције Високог представника, будући да су супротни свему ономе на чему почива савремена држава и иоле нормалан политички и друштвени систем.
Пратите нас на нашој Фејсбук и Инстаграм страници и Твитер налогу.