Требињац 16. пут пјешачи до Острога
![](https://cdn.glassrpske.rs/slika/2019/05/750x500/20190511124347-284001.jpg)
Требиње - Престаћу да идем под Острог онда кад престанем да дишем, почиње своју причу за “Глас Српске” Требињац Небојша Ратковац који је ове године 16. пут заредом кренуо на поклоничко путовање светом Василију Острошком.
Сваки пут Ратковић, кога у Требињу сви знају као неуморног прегаоца, човјека коме је фолклор и образовање младих љубитеља фолклора ушло у генетски код, под Острог је ишао пјешке.
Можда неком изгледа чудно, али Ратковић, каже, наставља да испуњава завјет предака чиме истовремено шаље поруку младима.
- Наше путовање, а мени се увијек придружи доста младих Требињаца, у највећем броју чланова Ансамбла националних игара “Јован Дучић” из Требиња, никада нам не пада тешко. Вјерујте, када идемо светом Василију, слава му и милост на поклоњење, не осјећамо ни тежину ни напор ни неко оптерећење. Срце је раздрагано, а ноге лагане, јер идемо свом Херцеговцу да се помолимо и благослов за наш цјелокупни народ замолимо - прича нам Ратковић који се, као и сви Херцеговци, кад год помене острошког светитеља обавезно прекрсти и каже “слава му и милост”.
Требињац истиче да ово путовање има духовну, али и здравствену димензију.
- Ако се изузму жуљеви, на овом путу се нико ни накашљао није. Вјерујте, када видим омладину каквим жаром и смјерношћу иде са мном и за мном, и ја се осјетим млађим неких макар двадесет година - прича Ратковић који је одавно ушао у шесту деценију живота. Истиче да се одлазак на поклоњење светом оцу Василију никада не најављује и унапријед не говори.
- Увијек се прекрстим и кажем, помози Господе Боже и Свети Оче Василије и кренем. Прве године сам ишао сам. Касније су млади почели да иду са мном. Лани нас је било око 300 што смо Манастир Острог походили - каже Ратковић и додаје да никада нису имали ни проблема.
Често се, каже, зауставе поред кућа на путу, да одморе и попију воде.
- Нису ријетки случајеви када нас људи почасте и соковима, воћем и замоле нас да се и за њих код Острошког свеца помолимо. Наш народ је предиван и добар. Како и не би био када су нашим стазама ходали свети херцеговчки људи - каже нам Ратковић и додаје да би под Острог требао да стигне у недјељу.
Генерације се смјењују али Чеки, како га Требињци зову остаје. Прича нам о смјерности и поштовању којим млади прилазе Острошком Светитељу.
- Има их међу нама који су први пут ишли са 12 година и од тада ниједном не пропуштају да оду. Причају ми да им је сваки пут све лакше и сваке године са нестрпљењем чекају да крену јер је то посебан доживљај, а да не говорим о посебном тренутку када се поклањамо ћивоту светог Василија - бесједи Ратковић. Шеснаест година и сваке године 90 километара пјешке. За неке подвиг, али не и за Ратковића.
- Слава је Богу и светом Василију да нам подари снагу да истрајемо на овом путу. Обичај је и да од Доњег манастира до Горњег манастира идемо боси. Као наши стари што су радили. То је тек посебан доживљај и благослов - прича Ратковић.
Студенти из Фоче
Ходочасници из цијеле Српске кренули су претходних дана на поклоњење моштима острошког чудотворца. Међу њима је и 25 студената, станара Студентског дома у Фочи. Они су се у сриједу отиснули на четвородневно ходочашће под манастир Острог, пут љубави и вјере дуг 135 километра.
- Ове године број учесника је двоструко већи, иде нас 25 и једна средњошколка из Фоче. Људи су одушевљени идејом, желе да иду, искуства су феноменална, а ово је пут воље, жеље, покајања, молитве, превасходно за здравље и све остало. Вјерујемо у чуда Светог Василија Острошког и надамо се најбољем - рекао је вођа групе Требињац Немања Илић, студент шесте године медицине.
Р. Ђ.
Пратите нас на нашој Фејсбук и Инстаграм страници и Твитер налогу.